Mitt namn är Alice. Jag arbetar för Umbrellaföretagen,
i ett hemligt laboratorium med utveckling av experimentella biovapen.
Det blev en incident, ett virus slapp ut. Och alla dog.
Men problemet var... att de inte förblev döda.
Detta var början på apokalyps som svepte över hela världen.
Den ansvarige gick under jorden, och fortsatte med T-virus experimentet.
De kände sig säkra i sin högteknologiska fästning. Men de hade fel.
FYRA ÅR SENARE.
- Biohazard avslutas. - Central Shibuya...
Bekräfta?
Jag bekräftar.
Bra skjutet.
Jag leder med tre mot en.
Natten är ung... Många fler fula fiskar i...
Toshi är du okej?
Toshi var är du?
Sentry 3 svara.
Vi förlorade kontakten med en till.
- Rapportera. - För en halvtimma sedan, började vi tappa kontakten med posterna.
Hur många är förlorade? - Allihop. - Och du väntade 30 minuter att berätta det?
Vi trodde det var ett kontaktproblem. Ville inte störa er.
Kontakta markingången.
- Detta är ordförande Wesker. - Sir.
- Rapportera förhållanden. - Allting är lugnt här. - Inga tecken på inkräktare?
Hotaka, vi har rörelser!
Marklucka, identifiera målen. Repeterar, identifiera målen.
- Sir, hiss nr 2 är i rörelse. - Jag vill ha män vid ingången nu.
Hej, pojkar.
Är det så man behandlar en dam?
Säg åt vakterna att dränka huvudingången i Nervgas.
Sir... våra män är fortfarande där uppe!
Några fler frågor?
Inkräktare i sektorer 1,2,5,7 och 8.
Rapporter om eldgivning i sektorer 10 och 11.
Stanna på era platser! Alla säkerhets- protokoll är nu fullt verksamma.
Stäng av alla hissar, försegla alla interna spränghål.
Och jag vill ha skaderapporter.
- Kom igen. Nej! Iväg! Iväg! - Ut! Alla ut härifrån!
Turbulens. Turbulens. Turbulens.
Turbulens. Turbulens.
Turbulens. Tur...
Några sista ord?
Vad trevligt att slutligen få träffa den riktiga du.
Det gör ont, eller hur? Men, det är bara början på de dåliga nyheterna.
Alla dina krafter du har... Snabbhet... styrka...
Påskyndad läkning... Nu kan du säga adjö till allihop.
- Vad har du gjort? - Serumet i sprutan neutraliserar T-cellerna i din kropp.
Helt enkelt... så tar Umbrella företagen tillbaka sin egendom.
Du fungerade helt enkelt inte som du skulle. Så, du blir återkallad.
Jag är vad du brukade vara... Fast bara bättre.
- Snälla, vänta. - Några sista ord?
- Jag vill tacka dig. - För att jag dödar dig?
För att du gjorde mig mänsklig igen.
Styr upp. Terräng. Styr upp.
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen. Här finns ingen smitta.
Vi ger de drabbade, mat och husrum.
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen. Här finns ingen smitta...
När jag hämnades på Umbrella, tog de få överlevande helikopter till säkerheten.
De åkte till en stad i Alaska kallad Arcadia.
Vi fick radiosändningar därifrån... de erbjöd mat, husrum, trygghet och skydd...
En fristad. Som blomstrar trots smittan.
3:e Maj, 16:00.
177 dagar utan tecken på liv.
Jag är på... 58.3 grader norr... 134.58 grader väst.
Jag närmar mig koordinaterna för Arcadia,
utan tecken på att det finns utsatt på någon karta.
Jag hoppas att Claire och de andra klarade det.
Följer du inte med? Ta hand om de andra.
Lycka till, K-Mart.
Claire...
Den 3:e Maj. 19:30.
Arcadia.
Ingen sådan plats existerar.
Bara ett tomt fält...
Och en strand.
Vi hörde allihopa sändningarna. Någon måste ha sänt dem.
Någon måste ha... Var är allt folket?
Eller varför...
Vart tog alla vägen?
Dag 177, sista sändningen.
Jag vet inte om jag klarar av det här så mycket längre.
Jag är den siste, om det inte finns någon annan här.
Till den som ser det här bandet.
Är det här mitt straff? Att veta att allt det här har hänt?
Hallå! Vänta!
Vänta! Var snäll och stanna!
Hallå?
Hallå...?
Svara mig!
Du. Hallå...
Det är okej.
Jag är ledsen för det där.
Men jag var tvungen att få den här av dig. Vad är det här?
Vem gjorde det här mot dig?
Vet du ens vem jag är?
Mitt namn är Alice.
Vi möttes i Nevadaöknen för 18 månader sedan. Tycker du att det låter bekant?
Mikey, Carlos L.J...
K-Mart.
Du åkte iväg i en helikopter med en grupp överlevande till Alaska.
Arcadia, minns du?
4:e Maj, 8:00...
Tar ut en kurs för Prince Rupert... Jag passerar Vancouver, och landar i Seattle,
efter det blir det San Francisco...
och resten av Västkusten.
Min passagerare är fortfarande ett kolli.
Vad den där saken än var, så injicerade den något i henne.
Någonting som orsakar minnesförlust.
Jag hoppas bara att effekterna inte blir permanenta.
Ditt namn... är Alice, eller hur?
Hon talar.
Du, jag beklagar för det där tidigare.
Jag vet inte vad som hände.
Jag minns inte någonting.
Jag vet inte ens mitt namn.
Det är Claire.
Claire Redfield.
- Claire. - Låter det bekant?
- Inte egentligen. - Du vänjer dig vid det.
Kanske kan du ta bort det här nu?
Vi borde lära känna varandra lite bättre först.
Änglarnas Stad...
Den 6:e Maj, kl. 18:00. Los Angeles.
Inga tecken på liv. Inte ens från de odöda.
Någon har städat staden.
Men vad har hänt med resten?
- Åh min Gud. - Vadå?
Titta där borta.
Jävlar...
Det är ett plan. Det är ett plan!
Jag visste det! HJÄLP OSS.
- Ja sa att de skulle komma. - Hej! Vi är här! Hallå!
Ingen kan ta sig in där.
Vart ska de? Varför flyger de iväg?
- De flyger inte iväg. De cirklar. - Cirklar...
De kommer in lågt.
Vad i helvete gör han?
Han tänker landa. Han tänker landa! Få bort allting från banan! Skynda på!
- Landa? - Ja, landa!
Det måste vara en galen jävel.
Detta blir tufft.
Skär loss mig.
- Tack. - Gör nu bara inget dumt, okej?
Inget så dumt som det du har i tankarna.
Kom igen! Flytta allting härifrån!
Okej, håll i dig.
Du, hjälp mig!
Kom igen.
Nej!
- Håll det! - Ta tag i det!
Sådär... bra jobbat.
- Fin landning. - Rent tekniskt kallas det för krasch.
- Luther West. - Alice.
- Hon är Claire. - Luther West. Trevligt att träffa er.
- Mitt namn är Crystal. - Nej, nej, nej!
Är ni här för att hjälpa oss?
- Kan ni få oss härifrån? - Är ni från Arcadia? - Förlåt? - Är ni från Arcadia?
- Vad vet ni om Arcadia? - De kan hjälpa oss! Där finns folk, och trygghet.
Och smittofritt. Så, de skickade er, va?
- Nej. - Men det finns väl andra där... Som ni. - Vi är de enda.
- Så det blir ingen räddning? - Jag är ledsen.
- Beklagar. - Ta det inte så. De hade höga...
- De trodde att ni kunde ta dem till det förlovade landet. - Angel Ortiz.
- Jag såg att du kunde flyga ett plan. - Tack.
- Så, hur ser prognosen ut? - Hon överlever nog. - Ja.
Vet du... jag har en konstig känsla av att... jag känner dig.
Jo... jag får höra det ofta.
Är du sportfantast? Gillar du basketball?
- Inte precis. - Inte?
Men, kanske då bara en beundrare av vackra saker...
Ja. Luther här är vår inneboende superstar.
Berätta för mig om Arcadia. Vad exakt vet ni?
Bara vad vi hörde från sändningarna. Jag har hört vad de har sagt hela veckan.
- Mat husrum, och trygghet - Smittofritt - Vi trodde att de hade skickat er.
- Vi har avfyrat bloss i flera dagar för att få deras uppmärksamhet. - Bloss?
Vem skulle se bloss från Alaska?
- Alaska? - Alaska? - Arcadia, jag har varit där.
- Det ligger i Alaska. Det är en stad, som vi trodde. - En stad?
Det tror jag inte.
- Ta dig en titt. - Vadå?
Ser du?
Är det en stad?
Det är ett skepp...
Jag snappade upp det här på kortvågen.
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen.
Här finns ingen smitta. Vi ger de drabbade, mat och husrum.
Samma meddelande som vi hörde. De seglar längs kusten och plockat upp överlevande
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen.
- Vad är det där? - Jag vet inte.
Det var det sista vi hörde från dem. Sedan slutade det bara.
Det var två dagar sedan. Vi har skickat upp bloss varje timma.
Och när ni anlände, så trodde vi förstås att de hade skickat er.
Claire.
- Det där skeppet där ute... Det är Arcadia. - Jag vet.
- Kommer du ihåg? - Jag minns stranden.
Det kom folk för att hjälpa oss.
Vad hände? Varför följde inte du med de andra?
Jag vet inte. Jag kan inte minnas.
Vi måste ta oss ombord på det där skeppet.
Välkommen till era nya hem. Cellkomplex B.
Crystal är kocken. Menyn är inte så varierande, men hon är en mästare.
Jag fick inte med mig vad hon behöver.
Vänj dig vid besvikelser. Det brukade min agent alltid säga.
Var du en skådespelerska?
- Jag misslyckades och blev servitris. - Ursäkta mig, men jag är hungrig. Tack.
- Gå härifrån. - Tack.
Det fanns gott om kryp som honom på min tid.
- Vad har han för förflutet? - Innan var hanen stor filmproducent.
Han har en förbannat dålig attityd!
Kim Young fixade allt till honom. Han fattat inte att världen har förändrats.
Det där planet... tror du att det fortfarande kan flyga?
- Ja, men bara med 2 passagerare. - Kan du ta oss till Arcadia när det är dags?
Tur att hon lyckades landa här en gång. Fem till sex gånger blir som självmord.
- Inte illa menat. - Inga problem.
Det bör finnas en annan utväg. Vi måste komma ombord på skeppet.
Men... det finns det.
- Vadå? - Ingenting. - Du, vi vill inte slösa med din tid.
Vi har gott om tid att slösa.
När den här skiten bröt ut, så fann vi en fristad i fängelset
Det hade de högsta och starkaste murarna,
för att hålla de där sakerna ute.
När vi kom hit, så var vakterna och internerna redan försvunna.
Jag antar... att när folk började att äta varandra...
så var det ingen mening att hålla folk inlåsta.
Vi trodde att stället var övergivet. Tills vi gjorde en upptäckt.
- Wendel... Det är tid för en paus. - Det var fan på tiden.
Jag hatar att vara här nere. Jag hör rörelser inne i väggarna.
Men, låt oss kolla upp det.
Vi går tillbaka omedelbart.
Kom igen.
Mitt namn är Chris.
Det var du som flög det där flygplanet.
Hur vet du det?
Wendell är inte den enda som hör saker.
Glad att du klarade det. Kanske kan du tala in lite vett i de här människorna.
Vad menar du?
Är det inte uppenbart? Jag är ingen fånge...
och borde inte vara här inne.
Jag jobbade med en militär grupp.
Vi använde det här stället som en anhalt.
Det såg ganska illa ut när Guvernören beordrade att frige alla internerna.
Vi behövde ju så många som möjligt för att bekämpa de där sakerna.
Och det var kaos.
Vi drog oss tillbaka i grupp när fångarna hoppade på mig.
De trodde att jag var en vakt. När jag vaknade, så var mina fiender borta...
Och jag var här inne. Deras lilla idé om ett skämt.
Du tror inte på mig.
Om de andra... Du måste få ut mig härifrån.
- Vi är alla fångade här. - Det stämmer. Och jag kan hjälpa er.
- Har du sett tillräckligt? - Har du hittat någonting? - Nej.
Jag vet en väg ut ifrån det här stället.
Får du ut mig härifrån, så gör jag detsamma för dig.
Ni kommer att behöva mig!
- Har du kollat det han påstår? - Hans väg ut härifrån?
Han säger inget förrän vi släpper ut honom. Han är en mördare.
- Verkligen? - Jag ser det i hans ögon. - Är du säker? - Jag känner människor.
Intressant. Säg mig då...
Vad ser du när du tittar i mina ögon?
Det var som fan.
En flicka måste vara beredd.
Vad skulle du kunna göra med dollars?
- Det är en hobby. - En hobby?
Okej.
Vi ses i morgon bitti.
Inga tecken på några ovan däck.
Dina vänner är där ute.
Jag tror det.
- Kommer du inte ihåg något? - Det börjar komma tillbaka.
Långsamt...
Ingenting verkar egentligen vettigt.
- Vi har fortfarande rinnande vatten. - Det är väldigt civiliserat...
Vi gör vårt bästa.
- Det är kallt. - Vårt bästa når bara så långt.
- De här är till dig. - Tack så mycket.
Antar att jag skulle lämna dig med den.
Kanske du skulle det... - Jag är utanför. - Tack.
Luther...?
Luther?
- Ta det lugnt, stumpan. - Rör på dig!
Du, jag bara... jag ska gå nu.
- Ta det lugnt, lugn, lugn. - Försvinn ur min åsyn.
Vad är det för en stank? Den måste komma upp från avloppen.
- Wendell sa att han hörde något som rörde sig i väggen. - Vadå?
- Vi måste ta oss ut härifrån. - Men hurdå?
Det är ingen som kommer och hämtar oss.. Ingen. Vi måste hjälpa oss själva.
- Du har planet... - Det tar inte alla. - Vi drar stickor... - Nej!
Vi ska alla härifrån och ingen ska lämnas kvar. Okej.
Och hur ska vi göra det? Bara gå ut härifrån... helt enkelt?
Är ni galna?
- De vill inte att han kommer ut. - Han är farlig. - Angel... Vad tycker du?
- Vi kanske inte har mycket till val. - Vansinne. Crystal, och vad tycker du?
- Jag menar, att inte ens du är så dum. - Förmodligen... Jag håller med Angel.
- Om den här killen tror att han vet en väg ut, så vill jag höra det. - Okej.
På allvar?
Det här... det är ett misstag.
- Det här är ett stort misstag. - Du borde hålla ögonen på honom.
Jag undrade hur lång tid det skulle ta...
Låt oss nu komma ut härifrån.
- Claire? - Va?
Claire...
Det är Chris.
- Jag känner inte dig. - Claire?
Jag är din bror, om du minns?
Vad i helvete har hänt med dig?
Du. Det är okej. Släpp honom.
Du, hon led av minnesförlust.
Om du verkligen är hennes bror... så hjälp henne tillbaka.
Okej, familjeåterförening och allt,
men kan vi fortsätta nu kanske? Innan vi blir uppätna levande?
Bakom dörrarna finns en UPV; ett fordon. De behöll den i fängelset ifall
det skulle bli allvarliga upplopp. Bepansrat stål, med en vattenkanon.
Tio ton ren glädje. Vi rullar ut med lite stil, och kör rakt över dem.
Låset sitter fast. - Kanske kan vi skära upp det. - När vi når kusten, så kommer
vi att behöva en båt. - Vi behöver mer eldkraft. - Det har jag en lösning på.
Det finns en vapenkammare i källaren. Med alla vapen som du kan drömma om.
- Varför tog de inte dem med sig när de åkte? - I slutet... fanns det fler vapen
än män som kunde använda dem.
Ni går och hämtar vapnen! Luther!
Herre Gud!
- Vad är det här? - Det är menat att hålla vattnet borta från grundvalen.
När strömmen gick, så började de lägre nivåerna att fyllas.
- Det finns två plan till där nere. - Hur långt nere är vapenkammaren?
Allra längst nere.
Luther, kom igen!
- Vart tror du att du ska? - Jag var simmästare i skolan.
- Så det säger du? - Här.
- Så nu ska du anförtro mig med ett vapen? - Ja. Varför inte?
Du borde skjuta den där jäveln.
Vad i helvete är den där saken?
Okej. Då går vi.
Nu sticker vi!
Snyggt...
Jävlar...
Måste vara hundratals av dem där ute.
Vi kan inte återvända den vägen.
- Fan också! - Vad menar du med, "fan också"? - Vadå...? Vad är det här?
- Vad tror du att det är? - Den där saken är där inne.
- Kan du få ihop det här igen? - Kanske, men det kan ta en vecka.
- Vad ska vi nu göra? - Jag vet.
Bennett... Vad har du gjort?
Luther, vi måste ut härifrån! Kom igen!
Hör du det där?
- Kom igen, baby! - Vad gör du? - Vi måste härifrån! - Men de andra...
- Åt helvete med de andra! Hoppa nu upp och sätt dig. - Bennett! Vad gör du?
- Hej! - Kim Yong! Gör inte det här.
Öppna den här dörren!
Snälla! Snälla!
Bennett!
Åh..! Helvete!
Just det! Hoppa åt helvete, bara!
Ja! Ja!
- Jävlar... - Beklagar. - Jag är så ledsen.
Han ska ta sig till Arcadia.
Alice!
Kom igen!
Ta er till duscharna!
- Rör på er! - Vi träffas där!
- Den här har ingen ström! - Vi kommer inte att behöva ström!
Fy fan...!
Hej, mot duscharna nu. Kom igen!
Här borta!
- Är du okej? - Det är bra. Tack.
- Det är någon sorts skämt, va? - Tunnlar som leder till avloppen,
ventileringtrummor, avloppsledningar.. Som leder till havet.
- Det är vår enda chans. - Jag sätter mig på vakt. Jag bevakar er rygg.
Mina damer...
Och du är nästa.
- Jag klarar inte det. - Jo det gör du.
Kom igen nu!
Shh... De där sakerna är nära.
Vi hittade en väg ut precis där ute. Tunneln leder till avloppstrumman. Iväg.
Var är Kim Yong?
Gå. Iväg!
Jag visste att du skulle klara det.
Luther!
Vi kan inte hjälpa honom nu.
Vi måste fortsätta.
Ingen välkomstmottagning?
Det verkar som Bennett kom fram.
Vi får kolla inuti.
- Har du hittat någon? - Ingenting.
Jag kollade besättningskojorna... Allihopa är borta.
De ser ut att ha givit sig av snabbt härifrån.
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen. Här finns ingen smitta.
Vi ger de drabbade, mat och husrum.
- Bränsleförsörjning... Allting ser normalt ut. - Det är skeppets loggbok.
- Besättningen skickade ut livbåtarna för tre dagar sedan. - När sändningen avbröts.
Men den visar att det fortfarande är 2000 överlevande kvar ombord.
Vi måste genomsöka vartenda skrymsle på skeppet.
Umbrella... så klart.
Hoppas att de kommer efter oss.
Hela den här grejen... Alltihop... Det var en lögn.
Det är ännu värre än det. Det är en fälla!
Var är allihopa?
Jag förstår inte.
Jag tror att jag gör. Under våra fötter.
De håller överlevande för att experimentera på dem.
Du...
- Det är K-Mart. Hon är här. - Ta upp dem. Allihop.
Här är hon. K-Mart.
Ta ut henne.
K-Mart. Det är okej. Det är okej. K-Mart, du, allting är okej.
Ta den där av henne. Släpp ut de andra.
Vi är vänner, och vi behöver din hjälp.
Jag ska bara ta av dig den här.
Varför blir jag inte förvånad?
Du var inte så svår att hitta. Vårt satellitsystem fungerar fortfarande
Inte så många som flyger nu för tiden.
Jag visste alltid att du skulle vara dragen till dina vänner.
Lojalitet... är väldigt överskattat.
Stopp!
Ner!
Vill ju inte att du skadar mina kelgrisar
Lägg ner dina vapen.
Sparka dem till mig.
Vänd dig hit.
Du ser inte vidare frisk ut, Bennett.
Jag ser fram emot att få leka med ditt lilla söta ansikte.
Det betyder mycket för mig. T-viruset tog mig tillbaka.
Men det är så starkt. Det kämpar med mig om kontrollen.
Om jag bara kunde tillföra mänskligt DNA, så kunde jag jämna ut balansen.
Inte konstigt att din besättning övergav skeppet. - Det gör ingen skillnad.
För nu har jag en ny underordnad. Och en ny plan.
Du är den enda som har gjort en lyckad bindning med T-viruset
Ditt DNA är starkare än de andras.
Om jag inmundigar dig, så tar jag kontrollen.
Det är väldigt smart tänkt.
- Det finns bara ett problem med planen. - Stanna precis där.
- Och vad är det? - Jag finns inte på menyn.
Men, var inte det här en fin familjeåterförening?
Claire Redfield, du har blivit en ganska så stor olägenhet för mig.
Jag sa ju att jag skulle ta med mig några vänner.
Du skulle ha tagit med dig fler.
Claire! Claire!
Tänk inte ens tanken.
Vem i helvete är du?
Skulle inte tro det.
Nej! Gör det inte! Jag är en producent!
Öppna de här dörrarna! Annars blir det allvarliga konsekvenser, era svin!
Jag ska...
Ni ska få ångra det här. Allihopa!
Åh Gud.
Jag vill bara gå hem.
Hej. Vi kommer att bli okej.
Nej! Chris, Alice!
Kom igen!
Ja!
Jag ville inte att ni skulle missa det där.
Kom igen bara!
Stjärnkraft, era as.
Det är ett mirakel.
Jag drömde aldrig att det skulle bli så många överlevande kvar.
Och vad ska hända härnäst?
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekv...
Jag säger... att vi försöker att leva upp till löftet.
Detta är Arcadia, som sänder på nödfrekvensen.
Läge: 118.30 grader öst.
34.05 grader norr.
Här finns ingen smitta. Jag upprepar, här finns ingen smitta.
Vi står för säkerhet, trygghet, mat och husrum. Om ni är där ute, så
kommer vi att hjälpa er. Det finns hopp.
- Vad är det där? - Trubbel.
Översättning: P. Hansson.